Kumpi on parempi? Ferrari 360 vai uusi Aston Martin Vantage?
Mikä on nopein? Tällainen...
Vai tällainen...
Vai tällainen?
Kumman auton haluaisitte mieluummin? Tällaisen...
Vai tällaisen?
Mikä auto on paras maastossa? Tämä...
Vai tämä...
Vai tämä?
Todennäköisesti ei tämä.
Ja törmäilystä puheen ollen... Kumpi on parempi? Tämä...
Vai tämä?
Niin monta kysymystä ja vain tunti aikaa vastata.
Pitää käydä hommiin.
Aloitamme kenties vanhimmasta pähkinästä.
Kumpi on nopeampi? Moottoripyörä...
Vai auto?
Selvittääksemme asian olemme tulleet Thruxtonin radalle Hampshireen.
Tässä radassa on vähän kaikkea.
Hitaita mutkia.
Nopeita mutkia.
Suora, jossa on pieni mutka.
Ja ikävä pieni shikaani.
Nopeuskilpailua varten toin mukaan katupyörien kuninkaan —
Yamaha R1:n.
Ja Porsche Carrera 4:n —
joka ei ole läheskään katuautojen kuningas.
Siinä on esimerkiksi neliveto, joka hidastaa sitä kuivalla radalla.
En aio ajaa moottoripyörää, koska olen heteroseksuaali —
enkä tykkää pitää kumihousuja.
Sen tehtävän olen uskonut Niall McKenzielle.
Niall on ruskeaverikkö, jonka mitat ovat 40—30—30 —
ja joka on kolminkertainen Iso—Britannian Superbike—mestari.
Hänen toinen nimensä on McFarlane —
ja hänen unelmansa on kasvattaa avokado—puu kivestä.
Voisin ajaa autoa itse, mutta koska sen pitää mennä lujaa —
päätin antaa avaimet vanhalle kaverilleni Jason Platolle.
Jasonin nenä on 90 senttiä pitkä —
ja hän on kilpaillut kolme vuotta Iso—Britannian Touring Car —sarjassa.
Hänen tavoitteensa on voittaa se.
Siinä ovat aineksemme, ja noin 90 sekunnin päästä —
Jason on toivon mukaan todistanut, että Englannin moottoripyöräilijät...
Ovat pelkkiä nynnyjä.
Moottoripyörä sai nopeamman lähdön —
mutta se kiihtyykin nollasta sataan 3,2 sekunnissa —
kun taas Porsche tarvitsee 5,2.
Osat kuitenkin vaihtuvat, kun mutkissa jouduttiin jarruttamaan.
Auto pyyhälsi ohi.
Antaa mennä, auto!
Katsokaa nopeusmittaria ruudun vasemmassa alalaidassa.
193 kilometriä tunnissa —
ja Niall jarruttaa kurvissa, jota auto ei edes huomaa.
Tosiasia on, että autossa on neljä rengasta ja siksi enemmän pitoa.
Suoralla kuitenkin moottoripyörän uskomaton teho—painosuhde auttaa —
ja se menee johtoon ällistyttävällä 245 km/h: N nopeudella.
Jäljellä on enää shikaani ja hurja kiihdytys maaliin.
Vauhtia, Jason!
Hän oli ajaa ulos, kun ohitti ulkokautta.
Jason on ruoholla, ja Niallilla on...
Matka ei riitä.
Vau tosiaan.
Auto selvitti Thruxtonin radan ajassa 1 minuutti, 35, 53 sekuntia —
ja moottoripyörä kolme neljäsosasekuntia hitaammin.
Mutta se riitti, ja nyt moottori— pyöräilijät voivat olla hiljaa.
Näyttää paremmalta. Tämä on Mitsubishi Evo VI —
katuversio maailman nopeimmasta ralliautosta.
Siinä on kylänkokoinen turbo, ajonvakautusjärjestelmä ja neliveto.
Aika hyvin, mutta täytyy myöntää, että se on toivottoman vulgääri.
Samalla rahalla saisi Alfa Romeo GTV 6:n —
jossa ei ole vakautusjärjestelmää, turboa ja vain neliveto.
Tosin sen ulkonäkö saa miehen kastelemaan housunsa.
Tämän duon kanssa on vähän sama asia.
Tässä on Subaru lmpreza 22B, jonka kojelaudassa on pieni nappi.
Jos sitä painaa, jääkylmää vettä suihkuaa välijäähdyttimeen.
Tässä on BMW M Coupé, joka heittäytyy taistelun tuoksinaan —
ilman sen kummempia varusteita kuin kromatut mittarien reunat.
Minä haluaisin tietää —
kumpi voittaa? Japanilainen huippu— tekniikka vai eurooppalainen tyyli?
Kiihdytyskilpailussa selviää, että huolimatta pitoedusta —
280 hevosvoiman Subaru jää soittelemaan toista viulua —
320—hevosvoimaiselle BMW: Lle.
Ajo—ominaisuustestiin sain seurakseni kilpa—ajaja Kelvin Burtin —
ja Mike Crossin, Jaguarin pääkoeajajan.
Ensimmäiseksi huomasimme Subarun valtavan pidon.
Kaikki ovat kuulleet lmpreza 22B: Stä —
mutta en ollut ajanut sillä.
Odotin siltä paljon, mutta en näin paljon.
Kun painaa kaasua, käyntinopeuden rajoitin tulee päälle.
Kolmoselle. Voitte laskea itse.
Vaihdan isompaa. Noin äkkiä se käy vaihteet läpi.
Se ottaa fysiikan lait ja heittää ne menemään.
Renkaiden kuulee visertävän kuin undulaatit —
mutta ratissa ei tunnu yhtään siltä, että auto ei olisi hallinnassa.
Luulenpa, että omalla pikku radallamme —
tämä on kukkulan kuningas. Lhan varmasti.
Se on mieletön. Mutta jos ajaisi sillä joka päivä maitokauppaan...
Kävisi aina noin.
Evo VI on uskomaton. On kuin ajaisi autolla —
joka on törmännyt koruliikkeeseen ja palaset roikkuisivat siitä.
Se ei ole yhtä nopea kuin Subaru, mutta se osaa yhden upean tempun.
Ajan nyt 160 km/h.
Ja nyt se on pysähtynyt. Se voi repiä pernan pellolle.
Mahtava auto. Se näyttää tavalliselta kahden litran perheautolta.
Ajovakautusjärjestelmän ansiosta pito voi olla suurempi kuin Subarun.
Jos takapää lähtee luisuun, ei pidä kääntää toiseen suuntaan.
Pitää antaa elektroniikan oikaista se.
Japanilaiset ovat aika nokkelia. Katsokaa. En ohjaa vastaan.
Se suoristi itsensä.
Jos joku saa tämän takaluisuun julkisella tiellä —
valkotakkiset miehet saavat viedä hänet pois.
BMW. Saksalaisten suunnittelema, ääliöiden ajama.
Se on aikamoinen yhdistelmä, mutta tämä...
Tämä on aika mukava.
320 hevosvoimallaan se on nopea.
Ja se on todella mukava. Sillä haluaisi ajaa Skotlantiin asti.
Ja kun pääsee Skotlantiin asti, voi tehdä näin.
Tämä on helpoimmin hallittavia ja ihastuttavimpia pikku autoja —
mitä voi kuvitella.
Voi ajaa mutkaan, vaihtaa pienempää —
ja kääntää sisään ilman kaasua. Se kääntää perän luisuun.
Sitten voi pitää auton luisussa... Niin kauan kuin haluaa.
Kunnes bensa loppuu.
Ajettavuus...
Tämä on vahva sana, mutta se on täydellinen.
Huligaanille se on täydellinen.
Sitten siirrymme Alfaan, joka on päältä kaunis —
mutta jossa on piilevää syvyyttä.
Tämä ei ole vain kaunis auto.
Siinä on kaunis moottorikin.
Kaasuvaste on todella napakka.
Polkimien sijainti on hyvä. Käännetään vasemmalle. Ei ongelmia.
Aliohjautuu, aliohjautuu...
Tällaisella autolla ei ole helppo ajaa kolaria.
Olen nyt yrittänyt kaikkea rajallisessa temppuvalikoimassani —
saadakseni auton tekemään jotain muuta kuin menemään suoraan —
mutta se ei vain onnistu.
Ei maailman hauskin auto, mutta turvallinen.
Turvallinen se on.
Tämä ei ole parhaita tuomioitani —
koska jos haluaa pitoa ja maastoajoa, nämä japanilaiset voittavat.
Ne synnyttävät yli 1 G: N mutkissa.
Evo VI kiihtyy nollasta sataan ja takaisin nollaan 6,7 sekunnissa.
Kumpi on parempi? Tuo.
Jos haluaa ajaa kaikkialle sivuluisussa, pitää valita BMW.
Se on valtavan hauska auto. Ja sitten on Alfa.
Mitä se tuo bileisiin? Ehkä se on bileiden pakollinen typykkä.
Sehän on italialainen, ja tyylin suhteen —
italialaiset eivät möhli koskaan.
KUN AUTOILU ON INTOHIMO
POLTTOAINE ON SHELLILTÄ
On Ferrarin aika. Kuolausaika.
Ja tässä se on. Uusi 360.
Siinä yhdistyvät Evon teho ja M Coupén ajonautinto.
Ja se on Ferrari, mikä saa polveni pettämään.
Sellainen yhdistelmä tekee tästä tietysti —
maailman haluttavimman auton.
Kyllä, mutta ei välttämättä.
Sillä on nyt nimittäin iso, brittiläinen haastaja.
Tämä on, kuten kaikki tietävät, Aston Martin DB7.
Paitsi ettei ole. Se on DB7 Vantage.
Teiden ukkosmyrsky, joka maksaa saman verran kuin Ferrari —
mutta jossa on vielä enemmän potkua.
Katsotaanpa, mistä tässä on kyse.
Tuo on kuuden litran V12—moottori —
joka on luotu hitsaamalla kaksi Mondeo V6:tta yhteen.
Älkää ilkkuko. Ensinnäkin Mondeo V6:ssa ei ole mitään vikaa —
ja toiseksi sen on rakentanut Cosworth.
Kysymys kuuluukin —
voiko brittiläinen työhevonen voittaa italialaisen täysiverisen.
Kiihdytyskisassa nollasta sataan eroa ei ole.
Molemmat selviävät 4,6 sekunnissa, mutta sitten Ferrari menee edelle.
Vaikka Astonissa on 420 hevosvoimaa ja Ferrarissa vain 400 —
360 on spagetinkevyt, kun Aston on täyttä brittiläistä pihvilihaa.
Uusi Vantage ei näytä ihan yhtä hyvältä kuin standardi—DB7.
Mutta mikä näyttää? 360 ei myöskään ole yhtä nätti kuin 355.
Nokkaa on nostettu vähän —
ja ohjaamoon tehty tilaa golf—mailoille.
Minusta taide on jäänyt käytännön asioiden jalkoihin.
Se ei kuitenkaan ole rumakaan, joten tässä on —
kaksi kauneinta ja nopeinta autoa, mitä rahalla saa.
Katsotaan ensin Astonia.
Sisusta on puuta ja nahkaa. Hyvin brittiläistä.
Mutta vaikka takana on kaksi pikkuruista istuinta —
tämä on kaksipaikkainen ja ahdas sellainen.
Moottorin tietokone on asennettu istuinten alle —
joten päätila on ahdas.
Jos ajaa kauemmin kuin tunnin, tukka alkaa näyttää alasimelta.
Uskomatonta kyllä Ferrari on tilavampi.
Minullahan voisi olla hattu päässä.
Ja katsokaa tätä alumiinin ja nahan määrää.
Siinä on jopa radio. Fantastista.
Sen vain heittää kurviin —
ja on kuin johtaisi uskomattoman hyvin yhteensoittavaa orkesteria.
Jokainen pikku osa —
tuntuu työskentelevän sopusoinnussa muiden osasten kanssa.
Vähän yliohjautuvuutta. Ohjaan vähän vastaan.
Autossa on huonojakin puolia. En pidä halvasta digitaalikellosta.
Ja inhoan vipukäyttöistä vaihteistoa.
Minäpä näytän. Pienempää on helppo vaihtaa.
Kun painaa vasemmanpuoleista, kaasu reagoi vaihtamiseen.
Se on hienoa.
Siitä tulee kuitenkin pulmia, kun vaihtaa taas isompaa.
Minäpä demonstroin.
Mentiin. Kaasua.
Ja viidennelle.
Se on kaamea!
Ferrari sanoo, että 70% ostajista valitsee tämän vaihteiston —
normaalien käsivaihteiden sijaan. He ovat kaikki idiootteja.
Tämä auto muuttaa nakkisormet —
mitä hienoimmaksi sisäfileeksi.
Ja peittää ne sitten räkään. Inhoan tätä vaihteistoa!
Vantagesta en löydä mitään epämiellyttävää.
Ferrarin ajaminen on kuin ajaisi heinäsirkkaa.
Se hyppii mutkasta mutkaan.
Se huutaa sinulle ja heiluttaa käsiään.
Aston on aivan erilainen.
Se on rauhoittava. Se hieroo hartioihin vauvaöljyä.
Yliohjautumista. Ohjaan vähän vastaan.
Tiedän sätkympiä kirjastojakin.
Kaaahasin autoilla koko päivän, ja tulin yllättävään lopputulokseen.
Jos voisin valita vain yhden —
minä, Jeremy Clarkson, Ferrari—hullu —
valitsisin Aston Martinin.
Vaikka Ferrari on yrittänyt tehdä 360:stä käyttäjäystävällisemmän —
arkikäyttöön pitäisi valita tämä auto.
Se käyttäytyy paremmin kovassa vauhdissa ja näyttää paremmalta.
Minulle ulkonäkö on puolet Ferrarin viehätystä.
328 on tyrmäävä, 355 ällistyttävä.
Ja sitten on 360.
Aurinkoisena sunnuntai—iltapäivänä, kun haluaa vain huvitella —
se hakkaa Astonin täysin.
Mutta pelkäänpä —
että Ferrarin luomus ei ole vanhentunut hyvin. Se on rupsahtanut.
Tosin asiat voisivat olla huonommin. Se voisi näyttää tältä.
Sillä pääsee 225 km/h, se kiihtyy nollasta sataan 6,6 sekunnissa.
Se painaa kolme tonnia.
Se on Lamborghini LM 002.
Melkoinen kone.
Lamborghinin maastoauto tarkoitettiin alun perin sotilaskäyttöön.
Se oli Italian vastaus USA: N HMMWV: Ille.
Eversti Gaddafi osti pari, mutta auto ei menestynyt sotilaskäytössä —
sillä jos joku sotilas mahtuu tälle yllättävän ahtaalle etupenkille —
hän ei ole tarpeeksi vahva painamaan kytkintä alas.
Siksi sitä yritettiin myydä yksityisostajille —
jotka sen valtava koko oli pelästyttää hengiltä.
Kaikki autossa on valtavaa.
Saranat ovat kuin 1600—luvun ladosta.
Ja sitten nämä jättimäiset renkaat. Niissä on hiilikuitureunat —
jotta niillä voi ajaa hienossa hiekassa.
Ne maksavat 2200 euroa kappaleelta.
Pellin alla on sama 5,7 litran —
48—venttiilinen V12—moottori, joka löytyy Diablosta.
Tässä viritystä on alennettu. Se tuottaa 445 hevosvoimaa —
ja se on korkealla, jotta autolla voi ajaa metrin syvyisessä vedessä.
Perheen kanssa voi leikkiä öljytikun etsintää.
Sillä aikaa kun etsii, voi asua jäähdyttimessä.
Sisällä on yllättävää kyllä tilaa vain neljälle.
Takana on kuitenkin tilaa vielä neljälle —
jotka nauttivat al fresco —autoilusta.
Täällä alhaalla on bensatankki. Jos sen haluaa täyttää —
se maksaa 300 euroa.
Tankillinen bensaa 300 euroa!
LM 002:n valmistus lopetettiin 10 vuotta sitten —
mutta niitä on vielä muutama, jotka pelottelevat lapsia —
ja pakottavat muut peruuttamaan.
Ajan nyt tyypillisellä Lontoon sivukadulla —
ja toisesta suunnasta on tulossa auto.
Itse asiassa sieltä on tulossa viisi autoa.
Joten kuka perääntyy ensin?
He vai minä?
Lhan taakse asti.
Tämä voi siis olla maailman paras maastoauto.
Hämmästyttävää kyllä se ei ole nopein.
Tämä on.
Tämä on Colin McRaen näkemys maastoautosta.
Moottori on vain kaksilitrainen, mutta turbon ansiosta —
nelivedosta saa irti 300 hevosvoimaa.
Sellainen voi saada miehen sotkemaan housunsa.
Istun täällä mestarin vieressä.
Tosin hieman epätavallisessa paikassa.
Silverstonessa!
Silverstone on kilparata.
Ja vaikka ralliautoihin voi asentaa isommat jarrut ja renkaat —
rata ei oikein sovi niille.
Mitä sitten teemme täällä?
Mitä täällä tapahtuu?
Aiomme pitää kisan —
jollaista ei koskaan ole yritetty missään.
Tässä on kartta Silverstonesta, ja maalilinjalla näkyy kolme pistettä.
Vihreä piste on tämä V6 Ford Cougar —
jota minä yritän ajaa radan ympäri mahdollisimman nopeasti.
Keltainen piste on Colinin Ford Focus —
ja punainen piste tämä Stewart Ford, jossa on 800 hevosvoiman V10.
Entä kuljettaja? Sehän on Johnny Herbert.
Selvä, pojat. Oletteko valmiit?
Paikoillanne, valmiit, nyt.
Selvä. Vauhtia nyt!
"Nelijalkainen eläin, joka haukkuu."
Heitä ei näy.
Aasi?
Ei, liian vähän kirjaimia. Menetkö hänen peräänsä?
Varaslähtöni ei näyttänyt huolestuttavan kumpaakaan.
Colinilla ei ollut edes kypärää päässä.
Alan tajuta, millaista olisi purjehtia maailman ympäri.
Olen ihan yksin. Vain minä ja koneeni.
Nyt tulee Hangar—suora.
Valtavien hevosvoimiensa ansiosta Focus ahmii tietä kuin keksiä.
Mutta hän antoi minulle 44 sekunnin etumatkan, herranen aika!
Ja Cougarissani on 170 hevosvoimaa. Se ei ole mikään vetelys.
Eikä Johnny myöskään. —Eikö norsu hauku?
Hienoa, märkä rata.
Nyt keksin: Koira.
Kuulin Formula 1 —auton starttaavan, mutta olen jo puolivälissä.
Hänen pitää ajaa kaksi kertaa lujempaa vain saavuttaakseen minut.
Ja kiinni saaminen on tunnetusti eri asia kuin ohittaminen.
Colinille puolimärkä rata kelpasi, hän liu'utti Focustaan kurveissa.
Vaikka Formula 1 —auto on valtavan nopea, tiesin —
että hän lähti minuutin ja 20 sekuntia minun jälkeeni!
Hän ei pärjäisi millään.
Vauhtia nyt. Sillan ali.
Heitä ei vieläkään näy. Sitten tullaan mutkaosuuteen.
Jäljellä oli enää kolme mutkaa, ja Colin oli vasta Abbeyssa —
eikä Johnnya näkynyt missään. Mutta sitten...
Nyt taidan nähdä Focusin.
Focus on niskassani. Nyt mokasin kunnolla.
Hän saavuttaa!
Hän ohittaa minut kahden litran moottorilla. Vauhtia nyt!
Lisää pitoa, lisää vauhtia! Lisää jotain!
Tuo on viimeinen mutka. Minä voitan!
En voitakaan!
Formula 1 —auto selvisi kierroksesta minuutissa ja 33,82 sekunnissa.
Colin oli ällistyttävät 37 sekuntia hitaampi —
ja minä olin säälittävä. Olisin yhtä hyvin voinut ajaa taaksepäin.
Colinin auton kamerasta näkyy Stewart—Fordin uskomaton nopeus.
Ja tässä näkyy nopeusero viimeisissä kahdessa mutkassa.
Tulimme kuvaan yhtä aikaa. Katsokaa, kuka katoaa ensin.
Juhliakseen murskavoittoaan Johnny sekosi.
Ja rangaistakseen minua siitä, että olin tullut tielle —
Colin vei minut pyörähtämään radalla. 30 kertaa.
Cougar on hieno auto, mutta tänään se jäi auttamatta viimeiseksi.
Minulla olisi pitänyt olla tällainen.
Se on australialainen Holden HSV —
ja se suunniteltiin tätä varten.
Tämä on ehkä moottoriurheilun vähiten tunnettu kisa:
James Harvey 1000.
Se ajetaan 6,5 kilometrin vuoristoradalla —
jolla autojen nopeus nousee 270 km/h: Iin.
Mutta yleisö ei vain katsele kuskeja.
Selostajat voivat haastatella heitä kisan aikana.
Ajoin Johnin vierelle, ja hän pyörähti eteeni.
Puhuimme juuri hänelle. Hän sanoi, että se oli sinun vikasi.
Tyypillistä Johnia.
Edessäsi näkyy pieni kyltti. Mitä siinä lukee?
"Viimeinen kierros."
Tämä on hieno kisa. Kolarit ovat näyttäviä —
kisat tiukkoja, ja radan kuningas on Holden V8.
Auto, joka on nyt myynnissä myös täällä.
Ensivaikutelma ei ole hyvä.
Se näyttää Vauxhall Omegalta, jossa on hölmöt helmat.
Mutta älkää antako sen hämätä, sillä tämä on oikea mannertenmurskaaja.
Tshaikovski sävelsi 1812—alkusoiton. Led Zeppeliniltä saimme Black Dogin.
Ja Holdenilta olemme saaneet tämän.
Ääni kuuluu 5,7 litran V8:sta, joka tuottaa 300 hevosvoimaa.
Sillä voi jo raunioittaa jonkun kylän kunnolla.
Tämä on Barnsleyn kylä, ennen kuin ajoin sen läpi Holdenilla.
Tässä se on sen jälkeen.
Tällä autolla on identtinen kaksonen. Vanha Aston Martin Vantage.
Niiden ääni on samanlainen, vaihteisto tuntuu täysin samalta —
ja molemmat tuntuvat isommilta kuin ovat.
Se on aikamoinen saavutus, koska tämä on jo aika suuri auto.
Luulisi, että mutkat koituisivat sen turmioksi.
Mutta ei. Se voi näyttää suihkukäyttöiseltä puskutraktorilta —
mutta se on ketterä.
Ja kun on kaahaillut ja kurvaillut —
kuin kalsarit olisivat tulessa —
voi vaihtaa kuudennelle, niin että nopeus on noin 80 km/h —
ja kierroksia on 1000.
Sitten voi kääntää ilmastointia hieman suuremmalle —
ja leijua kotiin lähes täydessä hiljaisuudessa.
On kuin ajaisi katedraalia, jossa ei olekaan puupenkkejä —
vaan tämä suurenmoinen istuin, joka syleilee pakaroita, selkää ja niskaa.
Kuin istuisi Claudia Schifferin päällä.
Siinä se.
Neljä ovea. Nollasta sataan 6 sekunnissa, huippunopeus 256 km/h.
Ja kaikki alle 59000 eurolla.
Yritin löytää auton, joka pärjäisi tälle taistelussa —
mutta epäonnistuin.
Mutta mitä taistelusta, kun voi saada kunnon sodan?
50 vuotta Jaguar ja BMW ovat jahdanneet samoja asiakkaita —
samanlaisilla autoilla.
BMW kehuu, että Elvis Presleyllä oli tällainen.
Mutta Jaguarilta sanotaan: "Niin, mutta Sinatralla oli tällainen."
Aloitetaan BMW: Stä.
507:ssä oli 3,2—litrainen V8—moottori ja 150 hevosvoimaa —
ja sen huippunopeus oli 217 km/h.
Mutta vaikka se oli 50—luvun ikoni, niitä myytiin vain 253 kappaletta.
Ehkä siksi että vuonna 1953 se maksoi uskomattomat 6000 euroa.
8 vuotta myöhemmin tuli Jaguar, joka maksoi puolet vähemmän —
ja jossa oli enemmän tehoa.
Se ei kulkenut 240 km/h, kuten Jaguar väitti —
mutta sen muotoilu —
sai aikuiset miehet nyyhkyttämään.
Lopulta Jaguar saastutti E—typen hengen laittamalla siihen V12:n —
mutta sillä ei ollut väliä, koska kun tämä tuli myyntiin vuonna 1974 —
ja tämä on viimeinen valmistettu E—type —
BMW oli luopunut kaksipaikkaisista avoautoista —
ja siirtynyt Touring Car —kisoihin.
Vuosia he hallitsivat alaa. Ensin CSL Batmobilella —
ja sitten näillä CSi: Llä.
Sitten Jaguarilta ilmestyi pari XJS: Ää V12—moottoreilla —
ja vuonna 1982 mestaruus meni Coventryyn.
Tehtaiden kilpailu on jopa ulottunut sotaan.
BMW teki moottorin tähän Fokker Wolf 190:een.
Ja tässä Scorpion—panssarivaunussa oli Jaguarin 4,2 litran moottori.
Mutta kiistaa ei ole vieläkään selvitetty.
BMW ilmoitti, että uusi Z8 on muutakin kuin James Bondin uusi auto.
Siihen aiotaan asentaa viiden litran V8—moottori.
Ja miksi?
Koska Jaguar on juuri valmistanut hävittäjäkoneen katukäyttöön.
Sen nimi on XK 180.
Se sai alkunsa, kun joukko kavereita alkoi tulla töihin lauantaisin —
Jaguarin tehtailla.
Heitä sanottiin "launtaiaamun klubiksi" —
mutta nyt heidän nimikkeensä on erikoisautojen osasto.
Se on hyvä nimi, koska tämä on todellakin erikoislaatuinen auto.
On vaikea uskoa, että tämä on vain lyhennetty XK 8 —
tämän upean rungon alla.
Se tuntuu niin erilaiselta. Niin elävältä.
Holden totutti minut kovaääniseen autoon —
mutta tämä on ihan eri sarjassa.
Jos voitte kuvitella Prodigyn soittamassa TVR: N pakoputkessa —
se olisi vain puoli totuutta.
Aioin soittaa musiikkia, mutta Jaguar toi näköjään omansa.
Vikoja? Vaikka ajettavuus on aivan loistava —
tietä on vaikea hahmottaa, koska tuulilasi vääristää kaiken.
Kuin katsoisi maailmaa nopeutettuna pullonpohjan läpi.
Tuulilasi voisi olla vähemmän kaareva —
mutta silloin auto ei näyttäisi niin hyvältä.
Ja hyvältä se tosiaan näyttää.
Oikein hyvältä.
Pellin alla on Jaguarin neljä litran V8—ahdinmoottori.
Ahdinta on vain vähän suurennettu —
ja EU: N päästöpotaskoille on viitattu kintaalla.
Siksi sen nimi on XK 180.
Koska se kulkee 180 mailia eli 290 kilometriä tunnissa.
On sääli, ettei sen teollista valmistusta koskaan aloiteta.
Surullista, mutta 3. vuosituhannella Jaguarin ja BMW: N välistä sotaa —
käydään neliovisilla.
BMW: Llä on tämä: Uusi, 400 hevosvoiman M5.
Ja Jaguarilla tämä 370 hevosvoiman XJR.
Tässä on täysin puolueeton esitys ominaisuuksista.
400 HV, 0—100: 5,3 SEKUNTIA HUIPPUNOPEUS: 250
HINTA: 89000 EUROA
370 HV, 0—100: 5,3 SEKUNTIA HUIPPUNOPEUS: 250
HINTA: 76500 EUROA
Jos minun pitäisi valita voittaja, valitsisin Jaguarin. Olen Jagge—mies.
Mutta taidamme tarvita vastapainoa.
Ja siinä hän tuleekin.
Vanha sparraajani Top Gearista, Tiff Needell.
Tavallistakin rumemmassa paidassa. —Ainakin olen vielä Top Gearissa.
Se ei auta tyyliäsi. Istu nyt rahvaanomaiseen BMW: Hesi.
Kerro ihmisille, millainen se on. —llomielin, Jeremy.
Tämä M5 on aivan loistava.
Se on upea kone. Kuin vahaa käsissäni.
Tällä Millbrookin radalla —
tein uuden katuautojen keskinopeusennätyksen 312 km/h.
Ja kun nyt köröttelen 190 km/h M5:ssä —
tuntuu kuin ajaisin 110:tä moottoritiellä.
Kyyti on niin pehmeää ja hiljaista.
Tämä on yksinkertaisesti joka suhteessa loistava auto.
Voi ei...
Tiff, painu pois tieltä surkealla kotterollasi!
Hyvä on. Maista tätä.
Hän ei taida väistää. Kisa on näköjään alkanut.
Voi ei! Rajoitin tulee päälle 250 km/h: N nopeudessa.
Ei!
On pakko päästää hänet ohi.
Hän kääntää reunalle. Voitin hänet! Ei!
Rajoitin tuli vastaan! En pääse lujempaa kuin 250 km/h.
Ei!
Hänelläkin on rajoitin. Tämä taitaa olla tasapeli.
Näytän hänelle jossain muualla.
Vaikuttavaa, Tiff. Mutta Jaguar osaa myös slaidata.
Mutta vaikka seuraavaksi suuntaamme mäkiselle koeradalle —
et vieläkään pysty karistamaan minua.
Etkö parempaan pysty, Tiff? Säälittävää.
Vauhtia nyt.
Uskomatonta että hän pysyy perässä kaljamahoineen.
Pitää yrittää vähän kovempaa.
Uskomatonta! Ahdinmoottorista tulee välitöntä tehoa.
Sitten voi ratsastaa oikealla väännön aallolla seuraavaan mutkaan.
Tämä on todella mitä uskomattomin —
mahtavin, ihmeellinen auto. Palvon sitä.
Fantastinen auto! Neliovinen sedan, jossa on 400 hevosvoimaa —
viiden litran V8—moottori, ja vääntöä —
ja pitoa yllin kyllin.
Se on saksalainen, Tiff.
Ja se maksaa 13000 euroa enemmän kuin tämä.
Voisit hankkia Jaguarin ja ostaa loppurahoilla paitoja.
Hän lentää! Niin minäkin!
Hän luulee, että kisa on ohi.
Ja nyt se onkin.
Ei hätää. En ole vielä mennyttä miestä.
Taistelen häntä vastaan rannoilla ja kiitoradoilla.
En antaudu koskaan.
Se siitä sitten. BMW M5 on parempi.
Se on tehokkaampi, parempi ajaa ja muutenkin parempi.
On aika mennä kotiin.
Mitäs nyt sanot, Tiff?
Tunne Jaguar—moottorin voima!
Tunne se!
Olet mennyttä!
Tämä on kivaa. Mutta se, mitä mieluiten haluaisin tehdä —
Tiffille ja hänen hirvittävälle, vulgäärille BMW: Lleen —
on tämä:
Näittekö, miten Mercedes matki ideaani tämän vuoden Le Mans'ssa?
On aika temppu lähteä lentoon 320 km: N tuntivauhdissa —
mutta minä aloitin trendin.
Ajoin Yugon yli panssarivaunulla.
Käytin kahta FSO Poloneziä kastanjetteina.
Revin Ladan kahtia.
Ja pudotin Porschen asuntovaunun päälle.
Haluatteko arvata, mitä teen tänä vuonna? Väärin meni.
Sillä hyvä yleisö —
tässä on Hyundai Accent GLSi.
Nyt samettihousuväki varmaan ajattelee:
"Sehän on uusi auto, joka vilisee uusia ominaisuuksia."
Se on totta. Jos vedän tästä kahvasta, ovi aukeaa.
Kun sitten istuu sisään ja kääntää avainta —
1,5 litran moottori räjähtää käyntiin.
Tässä autossa ei juuri ole ikäviä yllätyksiä —
mutta ei mitään miellyttävääkään.
Asiaa kuitenkin riittää. Jos painan oikeaa poljinta, auto kiihtyy vähän.
Jos taas painan keskimmäistä poljinta, vauhti hidastuu.
Ja jos käännän tätä ympyränmuotoista laitetta...
Auto kulkee kulman ympäri.
Jos käännän tätä nuppia, ohjaamo lämpenee.
Jos käännän sitä vasemmalle, se viilenee taas.
Kojelaudan keskellä on vekotin, joka sieppaa radioaaltoja.
Ja sitten seuraa kaiken huipentuma:
Jotkut osat autossa liikkuvat sähköisesti.
Jos painan tätä nappia, ikkuna laskeutuu.
Mutta jos haluan ikkunan pois, siihen on paljon parempi keino.
Hyundain pitää kuolla, koska se on tehty Koreassa.
Maassa, jossa syödään koiria.
Siellä koirat eivät ole joululahjoja. Niitä syödään vielä tapaninpäivänä.
Koska olen kotoisin eläinystävien maasta, olen päättänyt kostaa —
ja tehdä Accentista ralliauton.
Romuralliauton.
Avukseni sain eläinten vapautus— liikkeen jäseniä ja koirien ystäviä —
jotka ovat ilmestyneet autoineen ja...
Voi ei. Mitä hän täällä tekee?
Tiff, sinähän inhoat koiria.
Totta, ne haukkuvat ja kakkaavat joka puolelle.
Mitä sitten teet täällä? —lnhoan sinua vielä enemmän.
Tulitko tänne asti vain rytätäksesi minut?
Ja luulet onnistuvasi tällä? —Painu Hyundaihisi.
Nähdään radalla. —Takuulla. Näytän sinulle.
Selvä. Päästetään sodan koirat irti.
Päätin, että Tiff pysyisi kurissa, jos tönisin häntä ympäri rataa.
Luovuin suunnitelmasta, kun hän alkoi solvata minua.
Pois tieltä!
Nopeat koirat nielevät hitaat!
Et pääse pakoon. Hoidan sinut vielä.
Haukut väärää puuta.
Ilmatyyny laukesi!
Se toimii vielä!
Vaikka tyyny laukesi.
Sitten mentiin taas!
Useimmat tulivat höykyttämään Accentia vuorotellen —
mutta yhtäkkiä Tiff ryhtyi koiruuksiin —
ja yritti tuhota minut yksinään.
Hän ei osunut.
Ja minä päätin antaa nukkuvien koirien olla.
Mutta sitten hän tuli taas kimppuuni noin 650 km/h.
Ja taas meni ohi.
Hän oli kuin terrieri, joka hyökkäsi yhä uudestaan.
Kun muut olivat pudonneet, siitä tuli kaksintaistelu.
Mutta loppu oli täysin säälittävä.
Se kuitenkin riitti lamauttamaan Tiffin Triumphin —
ja raivoava Tiff päätti kostaa käsipelillä.
Eikä sekään onnistunut.
Herran pieksut!
Vaikka ylitseni oli ajettu, vanhassa hurtassa oli vielä eloa.
Joten päätin ajaa sen erääseen tuntemaani ravintolaan.
Ei ole totta.
Moukaroimme sitä koko päivän, ja vieläkin se iskee takaisin.
Katsokaa, vuodan verta.
Tämän saat maksaa, päivänsäde.
Tässä on iso kaverini. Hänen nimensä on Derek, hän on kokki —
ja näyttää Hyundaille, millaista on tulla syödyksi.
Ensin poistetaan iho ja käyttökelvottomat sisälmykset —
jättimäisillä pihdeillä.
Sen voi heittää pois, koska se on täysin käyttökelvoton.
Sitten auto nostetaan varoen Moulinex—sekoittimeen.
Sekoitin asetetaan extrapuristukselle ja odotetaan, että auto litistyy.
Annetaan nesteiden valua pois ja lasketaan auto varovasti maahan.
Hienointa on, että nyökyttelevä koira on vahingoittumaton —
ja auton ulkonäkö ja suorituskyky ovat parantuneet selvästi.
Se siitä.
Nähdään ensi kerralla.
Suomennos: Scandinavian Text Service 2006